Author: Пользователь

Національна академія внутрішніх справ
Загальна бібліотека

Правила складання бібліографічного опису літературних джерел, що використовуються у написанні дисертацій та наукових робіт

Київ – 2014

Вимоги до складання бібліографічного опису та оформлення списку використаних джерел до дисертацій і наукових робіт : метод. рекомендації / упоряд: Н. А. Косенкова, Т. О. Сіродан: за ред. В. В. Чернєя. — К. : Нац. акад. внутр. справ, 2014. – 47 с.
На основі директивних, нормативних та методичних документів подані рекомендації зі складання та оформлення списку літератури, який є складовою частиною наукових робіт студентів, викладачів, наукових працівників.
У методичних рекомендаціях розкриваються основні вимоги до складання джерел, які включаються в дисертаційні списки використаної літератури ад’юнктами, здобувачами, а також наукових робіт, магістрів, курсантів, студентів.
Підготовлені упорядниками методичні рекомендації дадуть змогу ад’юнктам, магістрам, студентам та курсантам зорієнтуватись у вимогах правильного оформлення списків використаної літератури дисертацій та наукових робіт.
© Національна академія внутрішніх справ
2014
,
© Національна академія внутрішніх справ,
2013

Передмова
Обов’язковою частиною наукової роботи є список використаних джерел, який містить бібліографічні відомості про джерела і розміщуються після висновків. Список використаних джерел становить одні із суттєвих частин дисертації і відбиває самостійну творчу роботу дисертанта. Кожне літературне джерело списку має знайти відображення в дисертації. Бібліографічний апарат дисертації складається з бібліографічного списку (списку використаних джерел) і бібліографічних посилань, які оформлюються відповідно до чинних стандартів.
Відомості про джерела, які включені до списку, необхідно подавати згідно з вимогами державного стандарту й обов’язковою назвою праць.
У методичних рекомендаціях розкриваються основні вимоги до джерел, які включаються в дисертаційні списки використаної літератури ад’юнктами, здобувачами, а також наукових робіт, магістрів, курсантів, студентів. Методичні рекомендації підготовлені згідно з вимогами державного стандарту, а також окрім загальних правил бібліографічного опису враховані вимоги ВАК. В методичні рекомендації також включені правила опису архівних джерел.
Укладачі методичних рекомендацій сподіваються, що даний посібник дасть змогу ад’юнктам, магістрам , курсантам зорієнтуватись у вимогах до складання списків використаної літератури до дисертацій та наукових робіт.

1. Правила складання бібліографічного опису літературних джерел, що використовуються у написанні дисертацій та наукових робіт
Обов’язковою частиною наукової роботи є список використаних джерел, який містить бібліографічні відомості про джерела і розміщуються після висновків. Такий список відбиває самостійну творчу роботу її автора, свідчить про рівень фундаментальності проведеного дослідження, а також дозволяє документально підтвердити і обґрунтувати достовірність і точність фактів, які наводились в тексті, статистичних даних, цитат та інших відомостей, запозичених із різних джерел. Ретельно підібраний, грамотно і раціонально складений бібліографічний список в певній мірі свідчить про наукову этику і культуру наукової праці.
Саме з нього можна зробити висновок про ступінь ознайомлення дисертанта з наявною літературою з досліджуваної проблеми. Бібліографічний апарат дисертації складається з бібліографічного списку (списку використаних джерел) і бібліографічних посилань, які оформлюються відповідно до чинних стандартів.
Бібліографічний опис – сукупність бібліографічних відомостей про видання, наведених за певними правилами, які встановлюють порядок

Бібліографічний опис – сукупність бібліографічних відомостей про видання, наведених за певними правилами, які встановлюють порядок подання областей і елементів, призначених для загальної характеристики книги. Обов’язкові елементи містять бібліографічні відомості, які забезпечують ідентифікацію документа. Бібліографічний опис є головною частиною в списку використаних джерел. Для уніфікації складання бібліографічного опису на міжнародному рівні розроблено новий національний стандарт ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 "Бібліографічний запис. Бібліографічний опис. Загальні вимоги та правила складання", який набув чинності 1 липня 2007 року. Він є базовим для системи стандартів, правил, методичних посібників зі складання бібліографічного опису. Дані для складання описів беруться безпосередньо з видання. Опис складається з обов'язкових елементів: основний заголовок, автори, повторність видання, рік видання, обсяг. Слід зауважити, що при складанні списку використаних джерел, окрім загальних правил бібліографічного опису, необхідно використовувати вимоги ВАК (Бюлетень ВАК. – 2008. − № 3).

Залежно від документа, на який складено опис, розрізняють три його види:
Монографічний бібліографічний опис складають на окремо виданий документ (книгу, окремий том або випуск багатотомного, серійного видання, окремо виданий стандарт, географічну карту тощо);
Зведений бібліографічний опис − на багатотомне та серійне видання, тобто декілька томів, випусків, що складають єдине видання;
Аналітичний бібліографічний опис − бібліографічний опис складової частини документу, його складають на окрему наукову роботу зі збірки статей, на окремі тези із збірника тез, на окрему статтю із журналу або газети, окремий розділ та параграф документа.
Об’єктами бібліографічного опису є всі види опублікованих та неопублікованих документів на будь-яких носіях. Для забезпечення максимально точного бібліографічного опису його складають у тому вигляді, в якому він представлений в об’єкті опису, безпосередньо маючи документ перед очима (“de vizu”). Найбільш повним джерелом для складання описів книг, серійних видань та їхніх частин є титульний лист, титульний екран (перша або остання сторінка газети, перший аркуш тексту складової частини,

титульний екран електронного ресурсу та ін.), на якому розташовані основні відомості видання. При відсутності у виданні необхідних відомостей вони можуть бути запозичені з інших джерел або сформульовані укладачем опису. У такому випадку наведені відомості подаються у квадратних дужках [Б. в.] (без видавництва), [авт.-упоряд. І. А Зязюн] (автор-упорядник І. А. Зязюн). Квадратні дужки застосовуються у межах однієї області. Якщо суміжні елементи відносяться до різних областей, то кожен елемент береться в окремі квадратні дужки.
Бібліографічний опис, як правило, складається мовою тексту видання. Опис може складатися також мовою, якою подано місце видання та назва видавництва, коли текст написаний іншою мовою. У такому разі мову тексту документу вказують в описі.
Джерела можна розміщувати в списку одним із способів: у порядку згадуваних джерел у тексті за їх наскрізною нумерацією; в алфавітному порядку прізвищ перших авторів або назв; у хронологічному порядку.
У порядку появи посилань у тексті
При складанні бібліографічного списку джерела розміщуються в у порядку використання посилань у тексті дисертації чи наукової роботи з їх наскрізною нумерацією. Це один із можливих способів розміщення

джерел, який рекомендовано ВАК України для вживання. Крім того, саме такий порядок встановлено Державним стандартом України ДСТУ 3008–95 "Документація. Звіти у сфері науки і техніки. Структура і правила оформлення". В тексті документ після згадування про нього (наприклад, після цитати із нього), виставляють в квадратних дужках номер, під яким він значиться в бібліографічному списку і в необхідних випадках сторінки,
наприклад:[3, с. 5.]; [14, с. 7.].
Слід зауважити, що досить часто здобувачі, дисертанти роблять помилку в нумерації, а саме, перше посилання на джерело, якщо воно буде використовуватись ще декілька раз повинно вказуватись тільки під першим номером згадування в тексті з іншою сторінкою даного джерела, а не отримувати наступний номер.
наприклад:
[1, с. 3]; [1, с. 13]; [1, с. 52];
2. Алфавітний
Література при використанні алфавітної побудови бібліографічного списка розміщуєтьсяь в порядку алфавіту : а) мови опису, якщо бібліографічний список складений на одній мові;б) зведениого кирилічного, бібліографічний список
– мови опису, якщо бібліографічний список складений на одній мові;
– мови опису, якщо бібліографічний список складений на одній мові;

список складений на двох і більше мовах з кирилічною графікою (наприклад, на українській, російській і болгарських мовах); в) латинського, якщо бібліографічний список складений на двох і більше мовах з латинською графікою (наприклад, на німецькій, англійській і польскій мовах).
Бібліографічний опис з різною графікою групують в двох алфавітних рядах – спочатку на українській мові, потім на латинській мові.
наприклад:
1. Басиста І. В. Прийняття і виконання рішень слідчого на стадії досудового розслідування : теоретичні і практичні проблеми :монографія / Басиста І. В. – Львів : Львів. держ. ун-т внутр. справ, 2013. – 600 с.
2. Капліна О. В. Правозастосовне тлумачення норм кримінально-процесуального права : монографія / Капліна О. В. – Х. : Право, 2008. – 296 с.
3. Лобойко Л. М. Кримінально-процесуальне право України : [курс лекцій] / Лобойко Л. М. – К. : Істина, 2005. – 456 с.
4. Jones, Leo. Voices : Teacher's Book: Seven documentaries for comprehension and discussion / Leo Jones. – Cambridge : University Press, 2003. – 48 p.
5. Kay, Sue. Inside Out : Student's Book: Pre-intermediate / Sue Kay, Vaughan Jones, Philip Kerr . – Spaine : Macmillan Education (Oxford), 2002. – 143 p.

Праці авторів – однофамільців розміщуються в алфавіті їх ініціалів:
Андрушко П. П.
Андрушко С. В.
Андрушко С. Т.
Подвійні і складні прізвища розглядаються як двоє чи більше слів і опис на праці таких авторів розміщуються після описів, зроблених під прізвищами, які співпадають з першою частиною подвійного чи складного прізвища:
Андрєєв-Каботов В. Л.
Андрєєв-Смоленський Л. Д.
Андрєєва І. А.
Праці одного автора включаються в список в алфавіті перших слів заголовків.
наприклад:
1. Удалова Л. Д. Досудове провадження у кримінальних справах щодо окремих службових осіб, які обіймають особливо відповідальне становище : монографія / Л. Д. Удалова, І. В. Бабій. – К. : КНТ, 2010. – 191с.
2. Удалова Л. Д. Кримінальний процес України. Загальна частина : підруч. / Л. Д. Удалова. – К. : Кондор, 2005. – 151с. – (Сер. "Юридична книга").
3. Удалова Л. Д. Прокурорський нагляд за екстрадицією особи : монографія / Л. Д. Удалова, В. І. Мотиль, О. М. Гумін. – К. : Скіф, 2012. – 141 с.

3. Хронологічний
В даному випадку джерела в бібліографічному списку розміщуються в хронології їх видання або написання.
В деяких випадках бібліографічні описи можуть бути розміщені в зворотньому хронологічному порядку – від останніх за часом видання (написання) праць до перших.
Бібліографічні описи документів, які видані в одному році, розміщують в алфавітному порядку.
Як правило, хронологічний спосіб групування використовується при написанні генези розвитку того чи іншого наукового дослідження, а також в персональних бібліографічних списках, наприклад в списку праць здобувача за темою дисертації, який розміщується в авторефераті дисертації.
наприклад:
1. Тертышник В. М. Проблемы теории и практики доказывания на досудебных стадиях современного уголовного процесса : монография / Тертышник В. М. – Сумы : Сум ской гос. ун-т, 1995. – 196 с.
2. Тертишник В. М. Гарантії істини та захисту прав і свобод людини в кримінальному процесі : монографія / Тертишник В. М. – Дніпропетр. : Юрид. акад. МВС України, 2002. – 432 с.

Обов`язкові елементи містять бібліографічні відомості, які забезпечують ідентифікацію документа. Їх наводять у будь-якому описі. Проміжки між знаками та елементами опису є обов’язковими і використовуються для розрізнення граматичної і приписаної пунктуації. Приписана пунктуація передує елементам та областям опису або завершує їх. Як знаки приписаної пунктуації виступають розділові знаки:
. - крапка і тире
. крапка
, кома
: двокрапка
; крапка з комою
… три крапки
/ навкісна лінія
// дві навкісні лінії
( ) круглі дужки
[ ] квадратні дужки
Числівники, як правило, наводять в тому вигляді, як вони наведені в джерелі інформації, тобто римськими або арабськими цифрами. Але римські цифри і числівники у словесній формі замінюють арабськими цифрами при позначенні порядкових номерів видання; дат виходу документа; номерів (випусків) багаточастинного документа.

У виданнях застосовують два способи складання бібліографічних записів:
під заголовком;
під назвою.
Запис під заголовком, що містить ім’я особи складають у тому випадку, коли на титульному аркуші зазначено прізвище особи без слів, що уточнюють його роль у виданні, або зі словом, яке пояснює, що дана особа є автором твору.
Під заголовком, що містить ім’я особи, складають записи на твори, написані одним, двома чи трьома авторами; якщо авторів чотири і більше, запис складають під назвою.
наприклад, запис під автором
Андрушко П. П. Реформа українського антикорупційного законодавства у світлі міжнародно-правових обов`язків України / Андрушко П. П. – К. : Атіка, 2012. – 332 с.
Гусарєв С. Д. Юридична деонтологія (Основи юридичної діяльності: теоретичні, практичні та деонтологічні аспекти) : наук.-метод. та навч. посіб. / С. Д. Гусарєв, О. Д. Тихомиров; за ред. В. В. Копєйчикова. – К. : "ВІРА-Р", 1999. − 505 с.
Алексеев А. И. Криминологическая профилатика: теория, опыт, проблемы / А. И. Алексеев, С. И. Герасимов, А. Я. Сухарев. – М. : НОРМА, 2001. – 496 с.

Складання бібліографічного запису під назвою означає, що першим елементом основного бібліографічного запису є назва книги. Запис під назвою складають на видання:
-видання творів 4-х і більше авторів;
-збірки творів різних авторів, що мають загальну назву;
-усі види видань, в яких особи, що відповідають за видання і наведені із словами, що визначають форму їхньої участі: автор тексту, упорядник, автор-упорядник, зібрав, переробив, підготував, записав, розробив тощо;
-словники, енциклопедії, довідники, бібліографічні видання;
-збірки задач, практикуми, хрестоматії, навчально-методичні посібники, інструкції, рекомендації, правила (окрім видань, що мають авторське оформлення).
Основна назва – перший елемент опису і є головною назвою видання та відтворюється у тому вигляді, як її наведено в джерелі інформації. Основну назву, яка складається з декількох висловів, в описі наводять у тій послідовності, що дана в книзі, зі збереженням розділових знаків.

наприклад,
Світ Сходу. Філософія:минуле, теперішнє, майбутнє
Курс кримінології. Загальна частина
Відомості, що відносяться до назви
Відомості, що відносяться до назви, містять інформацію, яка розкриває і пояснює основну назву.
Як правило, ці відомості наведені на титульному аркуші або іншому джерелі інформації. До них відносяться:
інша назва твору дана автором або видавцем;
пояснення змісту книги, що конкретизує основну назву;
характеристика виду видання, літературного жанру;
зазначення читацької адреси;
відомості про видання, яке є перекладом (при відсутності прізвища перекладача);
відомості про затвердження та введення в дію.
Перед кожними різнорідними відомостями, що належать до назви, ставиться двокрапка.
наприклад,
Теорія права : підруч.
Дудоров О. О. Кримінально-правова характеристика злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканності особи : наук.-практ. посіб.
Романюк Б. В. Сучасні теоретичні та правові проблеми використання спеціальних знань у досудовому слідстві : монографія

Романюк Б. В. Сучасні теоретичні та правові проблеми використання спеціальних знань у досудовому слідстві : моногр.
Відомості про читацьке призначення навчальних видань, що пов’язане з відомостями про затвердження, що записують як самостійні відомості без наведення відомостей про затвердження.
У виданні
Затверджено Міністерством освіти
і науки України як підручник для
студентів вищих навчальних закладів
В описі [підруч. для вищ. навч. закл.]
Якщо відомості про читацьке призначення у навчальних виданнях (із зазначенням), зв’язані із відомостями про затвердження розміщені на звороті титульного аркуша, в описі наводять тільки відомості про загальне призначення видання.
Відомості про відповідальність
Відомості про особи та організації, що відповідають за інтелектуальний і художній зміст видання, записуються у відомостях відповідно до загальних правил за формою, кількістю і послідовністю їхнього наведення. Відомості

про відповідальність містять інформацію про особи та організації, які брали участь у створенні та підготовці видання до публікації.
Залежно від ролі осіб і організації, відомості про відповідальність розділяють на три групи:
-відомості про автора, авторів;
-відомості про інші особи (укладачі, упорядники, редактори,перекладачі та ін.);
-відомості про організацію, від імені якої публікується видання;
-відомості про інші організації, за участі яких друкується видання.
Першим відомостям про відповідальність передує знак навкісна риска (/); наступні відомості відокремлюються між собою крапкою з комою (;). Однорідні відомості між собою відокремлюють комою.
наприклад,
Основи правознавства : [підруч.] / С. В. Бобровник, В. І. Ваксман, В. Ф. Дубровський та ін. ; за ред. І. Б. Усенка. – К. : Атіка, 1997. – 416 с.
Кримінологія в Україні та протидія злочинності : зб.наук. статей / за ред. М. П. Орзіха, В. М. Дьоміна; Одес. Юрид. акад., Координаційне бюро з проблем кримінол. Акад. правових наук. – Одеса : Фенікс, 2008. – 318 с.

Імена авторів про відповідальність
При складанні опису на книгу одного, двох, трьох чи чотирьох авторів у відомостях про відповідальність наводять імена всіх авторів. При складанні опису на книгу п’яти і більше авторів – зазначають перших трьох із скороченням [та ін.] або [и др.].
Назви організацій у відомостях про відповідальність
Назви організацій у відомостях про відповідальність наводять:
- при складанні опису під заголовком, що містить ім’я автора і під назвою;
-у відомостях про відповідальність зазначають не більше двох організацій. При підрахунку за одиницю беруть колектив з усіма його структурними підрозділами, а також вищестоящі організації;
-якщо у виданні зазначено три і більше організацій, то у відомостях про відповідальність зазначаємо назву першої зі словами та інші [та ін.], [и др.], наприклад:
1. Тертишник В. М. Верховенство права та забезпечення встановлення істини в кримінальному процесі України : монографія / Тертишник В. М.; Дніпропетр. держ. ун-т внутр. справ. – Дніпропетровськ : "Ліра ЛТД", 2009. – 403 с.

2. Гаврик С. Б. Кримінально-правова охорона довкілля в Україні : проблеми теорії, застосування і розвитку кримінального законодавства / Гавриш С. Б.; Верховна Рада України, Ін-т законодавства. − К. : Книга, 2002. − 634 с.
3. Міжнародна поліцейська енциклопедія. Т. VІ / відп. ред. : В. В. Коваленко та ін.: Київ. Нац. ун-т внутр. справ та ін. - К. : Атіка, 2010.—1128 с.
Область видання
Область видання містить відомості про зміни і (або) особливості даного видання щодо попереднього видання того самого документа.
Відомості про видання містять, як правило, слово „видання”, а також вказуються кількісні числівники або дати. Додаткові відомості про видання (виправлене, доповнене, стереотипне, змінене) та перші відомості про відповідальність, що відносяться до конкретного зміненого видання твору, є обов’язковими елементами.
Порядковий номер видання необхідно вказати арабськими цифрами (незалежно від того, як зазначено у книзі).
наприклад
−2-ге вид., переробл. та доповн.
Кримінологія : Загальна та Особлива частини : [підруч.] / за заг. ред. В. В. Голіни. − 2-ге вид., переробл. та доповн. − Х. : Право, 2009. − 288 с.
.

Область вихідних даних
Область вихідних даних містить інформацію про місце і рік публікації, а також відомості про видавця, наприклад:
У виданні В описі
Видавничий дім ”Юридична книга” Юрид. кн.
Якщо наведені разом імена другого та наступного видавця з різним місцем видання, тоді вони розділяються крапкою з комою (;) (або :), якщо місце видання одне, наприклад:
Чернівці : Рута; К. : Атіка
К. : Юрінком Інтер: Ін Юре
2. Приклади оформлення бібліографічного опису у списку джерел, який наводять дисертаціях, авторефератах дисертацій, у наукових роботах, курсових роботах
При оформленні бібліографічного опису використаних джерел слід зважати на певні правила. До списку входять:
- офіційні документи, які публікуються від імені державних або громадських організацій, установ і відомств і свідчать про актуальність досліджуваної теми;
- основні праці спеціалістів у даній галузі;
- основні праці наукового керівника, опонентів, співробітників провідної установи, які засвідчують їх наукову

компетентність у даній проблемі.
Не слід включати ті роботи, на яких не має посилань у тексті дисертації і які фактично не були використані. Недостатня кількість джерел може свідчити про верхоглядство автора, поверховість дисертації; надмірність джерел свідчить про її компілятивний (поєднання результатів досліджень інших науковців без власної інтерпретації) характер. При оформленні бібліографічного опису використаних джерел необхідно дотримуватись правил пунктуації:
- прізвище автора, його ініціали розділяються одним інтервалом;
- двокрапка після визначення типу видання – один інтервал;
- у вихідних даних – між місцем видання, назвою видавництва та роком видання один інтервал;
- між кількісною характеристикою джерела та буквою "с" – один інтервал.

Приклади оформлення опису на книгу одного автора
Гончаренко О. М. Права людини в Україні : [навч. посіб.] / Гончаренко О. М. – К. : Знання, 2008. – 207 с.
Калиновський Ю. Ю. Правосвідомість українського суспільства: ґенеза та сучасність : моногр. / Калиновський Ю. Ю. − Х. : Право, 2008. – 288 с.
Оніщенко Н. М. Правова система: проблеми теорії : [монографія] / Оніщенко Н. М. − К. : Ін-т держави і права ім. В. М. Корецького НАН України, 2002. − 352 с.
Користін О. Є. Відмивання коштів: теоретико-правові засади протидії та запобігання в Україні : моногр. / Користін О. Є. – К. : Київ. нац. ун-т внутр. справ, 2007. – 448 с.
Приклади оформлення опису на книгу двох авторів
Абашидзе А. Х. Право Совета Европы / А. Х. Абашидзе, Е. С. Алисиевич. – М. : Междунар. отношения, 2007.− 303 с.
Лубський В. І. Мусульманське право : [навч. посіб.] / В. І. Лубський, В. Д. Борис. – К. : Вілбор, 1997. – 256 с.
Користін О. Є. Протидія відмиванню коштів в Україні: правові та організаційні засади правоохоронної діяльності : [навч. посіб.] / О. Є. Користін, С. С. Чернявський. − К. : КНТ, 2009. − 612 с.
Приклади оформлення на книгу трьох авторів
1. Кельман М. С. Загальна теорія держави і права : [підруч.] / М. С. Кельман, О. Г. Мурашин, Н. М. Хома. – Львів : „Новий світ − 2000”, 2003. – 620 с.

2. Удалова Л. Д. Прокурорський нагляд за екстрадицією особи : [навч. посіб.] / Л. Д. Удалова, В. І. Мотиль, О. М. Гумін. – К. : Скіф, 2012. – 141 с.
Приклади оформлення на книгу чотирьх авторів
1. Практикум з кримінального процесу. Загальна та Особлива частини : [навч. посіб.] / Л. Д. Удалова, В. В. Рожнова, Д. О. Савицький, К. Г. Горелкіна. – К. : КНТ, 2014. – 288 с.
2. Судові та правоохоронні органи України : [навч. посіб.] / А. О. Галай, С. Г. Стеценко, С. М. Тимченко, О. Ф. Штанько. – К. : Правова єдність, 2008. – 208 с.
П’ять і більше авторів
При складанні опису на видання п’яти і більше авторів, необхідно вказати трьох з поміткою "та ін."
Организация и порядок проведения секретных операций специальными агентами против организованной преступности в США : [учеб. пособ.] / А. Я. Минин, В. И. Попов, Т. Н. Стрельникова и др. – М. : Моск. ин-т МВД России, 1998. – 60 с.
Релігієзнавство : [підруч.] / В. М. Вовк, М. В. Костецький, В. М. Кравець та ін.; за ред. В. М. Вовк, Б. Ф. Чміля. – [2-е вид.]. – К. : Атіка, 2009. – 552 с.
Філософія : [підруч.] / І. В. Бичко, І. В. Бойченко, В. І. Табачковський та ін. − [2-е вид., стереотип.]. − К. : Либідь, 2002. – 408 с.

Книги без автора
Релігійна свобода: історичне підґрунтя, правові основи і реалії сьогодення : наук. зб. / редкол. : А. Колодний (голов. ред.). – К. : Ін-т філософії ім. Г. Сковороди НАН України, 1998. – 155 с.
Проблеми застосування заходів кримінально-процесуального примусу під час досудового провадження : матеріали круглого столу (Дніпропетровськ, 22 листоп. 2011 р.). – Дніпропетровськ : Дніпропетр. ун-т внутр. справ, 2012. – 224 с.
Багатотомний документ
Багатотомним є видання, що складається з визначеної кількості томів (частин), і єдиним цілим за змістом та оформленням. Том – окрема фізична одиниця, що входить до складу багаточастинного документа, зазначається як том, частина, випуск, книга та ін.:
- на першому рівні (загальна частина) багаторівневого опису приводять відомості спільні для всіх або більшості фізичних одиниць − томів (випусків, номерів, частин), що входять до складу багато частинного або багатотомного документа.
- на другому рівні (специфікація) багаторівневого опису наводять відомості, що відносяться до окремих фізичних одиниць − том (випуск, номер, частина), що входять до складу багатотомного документа.
наприклад
1. Алексеев С. С. Общая теория права : в 2 т. / Алексеев С. С. – М. : Юристъ, 1997 −.−
Т. 2. – 1997. – 359 с.

2. Белкин Р. С. Криминалистика : в 3 т. / Белкин Р. С. – М. : Юристъ, 1997 −.−
Т. 3 : Методика расследования отдельных видов преступлений. – 1997. − 430 с.
3. Кучерявенко Н. П. Курс налогового права : Особенная часть : в 6 т. / Кучерявенко Н. П. – Х. : Право, 2002 −.−
Т. 4 : Косвенные налоги. – 2007. – 534 с.
4. Кутафин О. Е. Судебная власть России: история, документы : в 6 т. / О. Е. Кутафин, В. М. Лебедев, Г. Ю. Семигин. – М. : Мысль, 2003 –.–
Т. 1 : Начала формирования судебной власти. – 2003. – 701 с.
5. Правова система України: історія, стан та перспективи : у 5 т. / ред. кол.: В. Я. Тацій, О. В. Петришин, Ю. В. Баулін та ін. − Х. : Право, 2008 –.–
Т. 1 : Методологічні та історико-теоретичні проблеми формування і розвитку правової системи України / за заг ред. М. В. Цвіка, О. В. Петришина. – 2008. – 728 с.
Енциклопедії, словники
При написанні наукових досліджень використовуються універсальні енциклопедії (“Велика енциклопедія сучасної України”, ”Большая советская энциклопедия” другого і ретього видань); галузеві (юридична, міжнародна поліцейська та ін.)
1. Большая советская энциклопедия : в 30 т. / глав. ред. А. М. Прохоров. – М. : Сов. энцикл., 1969 –.–
Т. 10. – 1972. – 591 с.

2. Юридична енциклопедія : в 6 т. / Ю. С. Шемшученко (голов. ред.). – К. : Укр. енцикл. ім. М. П. Бажана, 1998 – . –
Т. 2 . – 1999. – 742 с.
3. Міжнародна поліцейська енциклопедія : у 10 т. – К. : Ін-Юре, 2003 –. –
Т. VІІ : Адміністративно-правове забезпечення поліцейської діяльності / ред. рада : В. В. Коваленко та ін. – 2011. – 1120 с.
4. Энциклопедия покушений и убийств / сост. К. Сифакис. – М. : Вече, 1998. – 433 с.
лінгвістичне визначення різних понять розкривають тлумачні словники:
5. Великий тлумачний словник сучасної української мови / [уклад. і голов. ред. В.Т. Бусел]. – К. : Ірпінь, ВГФ „Перун”, 2001. – 1440 с.
6. Сучасний український орфографічний словник / уклад. В. В. Паращик. – Х. : Кн. клуб, 2006. – 416 с.
7. Новий словник іншомовних слів: близько 4000 слів і словосполучень / уклад. : Л. І. Шевченко. – К. : Арій, 2008. – 671 с.
Законодавчі та нормативні документи
Законодавчі та нормативні документи, які використовуються при написанні наукових робіт, дисертацій повинні відбиратись із офіційних видань України: "Офіційний вісник України", "Відомості Верховної Ради України", "Систематичне зібрання чинного законодавства України", "Бюлетень Міністерства юстиції України".
наприклад:

Конституція України : прийн. на п’ятій сесії Верховної Ради України 28 черв. 1996 р. // Офіційний вісник України. − 2010. − № 72/1. − Ст. 2598.
2. Закон України про адміністративні послуги : за станом на 6 груд. 2012 р. / Верховна Рада України. – Офіц. вид. – К. : Парлам. вид-во, 2012. − 19 с.
3. Закон України про місцеве самоврядування в Україні : за станом на 15 лют. 2008 р. / Верховна Рада України. – Офіц. вид. – К. : Парлам. вид-во, 2008. − 72 с.
4. Кодекс України про адміністративні правопорушення : за станом на 28 верес. 2012 р. − Офіц. текст. − К. : ПАЛИВОДА А, В., 2012. – 280 с.
5. Про Вищу раду юстиції : Закон України від 15 січ. 1998 р. // Офіційний вісник України. – 1998. − № 15. − Ст. 566.
6. Про судоустрій України та статус суддів : Закон України від 7 лип. 2010 р. // Офіційний вісник України. − 2010. − № 55/1. − Ст. 1900.
7. Про судову практику у справах про хабарництво : Постанова Пленуму Верховного Суду України від 26 квіт. 2002 р. // Постанови Пленуму Верховного Суду України 1972−2002 : Офіц. вид. / за заг. ред. В. Т. Маляренка. − К. : А.С.К., 2003. − С. 364−372.
8. Державна програма з утвердження гендерної рівності в українському суспільстві на період до 2010 року : затв. пост. Кабінету Міністрів України від 27 груд. 2006 р. // Офіційний вісник України. − 2007. − № 1. − Ст. 25.
9. Європейська конвенція про здійснення прав дітей від 25 січ. 1996 р. // Офіційний вісник України. – 2007. − № 91. – Ст. 3355.

Дисертації
1. Андрійко О. Ф. Організаційно-правові проблеми державного контролю у сфері виконавчої влади : дис. … доктора юрид. наук : 12.00.07 /Андрійко О. Ф. – К., 1999. – 390 с.
2. Анохіна Л. С. Суб’єкти адміністративної юстиції в Україні : дис. … кандидата юрид. наук : 12.00.07 / Анохіна Л. С. – Х., 2001. – 182 с.
3. Погорєлов В. Є. Кодифікаційна діяльність в правовій системі України (загальнотеоретичний аспект) : дис. … кандидата юрид. наук. : 12. 00. 01 / В. Є. Погорєлов. – Х., 2000. – 210 с.
Автореферати дисертацій
1. Мозоль Н. І. Роль соціальної справедливості у забезпеченні соціально-економічних прав людини і громадянина в українській державі : автореф. дис. на здобуття наук. ступеня канд. юрид. наук : спец. 12.00.12 „Філософія права” / Н. І. Мозоль. – К., 2009. – 16 с.
2. Осауленко О. І. Конституційно-правові основи формування змісту та системи правового регулювання статусу засуджених до позбавлення волі та їх втілення в законодавстві України (загальнотеоретичні питання) : автореф. дис. на здобуття наук. ступеня канд. юрид. наук : спец. 12.00.02 „Конституційне право; муніципальне право”/ О. І. Осауленко. – К., 1997. – 24 с.
3. Назаренко Д. О. Кримінальна відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду : автореф. дис. на здобуття наук. ступеня канд. юрид. наук : спец. 12.00.08 "Кримінальне право та кримінологія; кримінально-виконавче право" / Назаренко Д. О. – К., 2008. – 20 с.

Частина книги, періодичного, продовжуваного видання
Бібліографічний опис складової частини документа (аналітичний опис) складається з двох частин. Перша містить відомості про складову документа, а друга – відомості про документ, у якому вміщено складову. Вони розділяються знаком дві скісні риски (//). (Відомості про складову частину видання // Відомості про видання, в якому розміщена складова частина). Всі елементи і специфічні знаки в аналітичному описі розміщені за загальними правилами.
При оформленні бібліографічного опису використаних джерел із періодичних видань та наукових збірників необхідно дотримуватись загальних правил:
- якщо стаття містить одного автора, то за косою лінією після назви автор повторюється, але ініціали виставляються попереду прізвища;
- якщо авторів два – за косою лінією повторюються прізвища обох, ініціали також попереду прізвищ;
- якщо авторів троє − опис оформлюється аналогічно двох;
- назва статті від назви джерела виділяється двома косими рисками;
- розділові знаки між назвою джерела, роком видання та кількістю сторінок статті витримуються одним інтервалом. Основні розділові знаки при аналітичному опису . –
- між номером і цифрою видання – один інтервал;
- не можна розривати ініціали автора, номер та лишати букву "С" на одному рядку, а цифри з позначкою сторінок на іншу.
із журналів

та кількістю сторінок статті витримуються одним інтервалом. Основні розділові знаки при аналітичному опису . –
- між номером і цифрою видання – один інтервал;
- не можна розривати ініціали автора, номер та лишати букву "С" на одному рядку, а цифри з позначкою сторінок на іншу.
із журналів
1. Бехруз Х. Праворозуміння. Розуміння права і правова система / Х. Бехруз // Право України. − 2010. − № 4. − С. 143−148.
2. Гарбатович Д. Проблемы квалификации получения взятки в крупном размере / Д. Гарбатович // Уголовное право. – 2010. – № 3. – С. 32-33.
3. Дума В. Правозастосування та форми його здійснення / В. Дума, В. Цимбалюк // Правова інформатика. – 2006. − № 3. – С. 57−60.
4. Селіванов В. Правова природа регулювання суспільних відносин / В. Селіванов, Н. Діденко // Право України. – 2000. − № 10. – С. 10−20.
5. Юрашевич Н. М. Правосознание и право: общность и различие / Н. М. Юрашевич // Государство и право. − 2005. − № 7. − С. 69−75.
із наукових збірників
1. Костюк Н. П. Правозастосовчі акти органів виконавчої влади в Україні: проблеми теорії і практики / Н. П. Костюк // Науковий вісник Київського національного університету внутрішніх справ. − 2007. − № 3. − С. 123−131.

2. Прийма С. Принцип розумності тлумачення норм права / С. Прийма // Вісник Академії правових наук. − Х., 2012. − № 3. − С. 34−44.
3. Штанько А. О. Правосвідомість та її роль у формуванні правової поведінки / А. О. Штанько // Держава і право : зб. наук. праць : Юрид. і політ. науки. – К. : Ін-т держави і права ім. В. М. Корецького НАН України, 2009. − Вип. 43. − С. 144−153.
статті із матеріалів конференцій
1. Бурдоносова М. А. Правовий ідеалізм: поняття та особливості / М. А. Бурдоносова // Четверті юридичні читання : матеріали міжнар. наук. конф., 3−4 квіт. 2008 р. – К. : Вид-во Нац. пед. ун-та ім. М. П. Драгоманова, 2008. – С. 112−115.
2. Кельман Л. М. Правозастосовчий процес: соціальний аспект / Л. М. Кельман // Держатворення та право творення в Україні: проблеми та перспективи : матеріали Другої звітної наук. конф., 29 лют. 2008 р. – Львів : Львів. держ. ун-т внутр. справ, 2007. – С. 46−50.
3. Скакун О. Ф. Правосознание как компонент правовой системы / О. Ф. Скакун // Правова культура і громадянське суспільство в Україні: стан і перспективи розвитку : матеріали міжнар. наук. конф., м. Харків, 2 жовт. 2007 р. – Х. : Право, 2007. – С. 34−39.
4. Чорноус Ю. М. Актуальні питання міжнародної правової допомоги / Ю. М. Чорноус // Актуальні проблеми реформування кримінально-процесуального законодавства й удосконалення діяльності судових і правоохоронних органів України : матеріали міжнар. наук.-практ. конф. (Луганськ, 20 квіт. 2012 р.). – Луганськ, 2012. – С. 231-236.

Електронні ресурси
Збільшення потоку електронних ресурсів привело до необхідності бібліографічного опису документів на електронних носіях. Бібліографічний опис електронних ресурсів підпорядковується загальним правилам стандартного бібліографічного опису.
1.Питання запобігання та виявлення корупції в органах виконавчої влади : Постанова Кабінету Міністрів України від 8 груд. 2009 р. [Електронний ресурс]. – Режим доступу :
http://zakon.rada.gov/ua/laws//show/1422–2009 -% D0% BF
2. Про схвалення Концепції Державної цільової програми розвитку державної служби на період до 2016 року : розпорядж. Кабінету Міністрів України від 27 черв. 2012 р. [Електронний ресурс]. – Режим доступу :
http://zakon.rada.gov/ua/laws//show/1422–2009-%1%80
3. Інтернет-опитування щодо ставлення до браконьєрства у частини суспільства [Електронний ресурс]. – Режим доступу :
http://forum.fising–ua.com
4. Погорецький М. Поняття, зміст та структура кримінального процесу: проблеми теорії та практики [Електронний ресурс] / М. Погорецький // Право України. – 2013. – № 11. – С. 42–54. – Режим доступу :
pravoua.comua/pravoubr_11_13
Правила оформлення посилань на архівні документи у дисертаціях
оформлення посилань на архівні документи у дисертаціях
На прохання Вищої атестаційної комісії України Український науково-

Будь-яка наукова робота має супроводжуватись біібліографічними посиланнями по тексту за певними правилами.
Бібліографічні посилання – сукупність бібліографічних відомостей про документ в тексті, який цитується, згадується та необхідний для його пошуку та ідентифікації. Принципи наукової етики потребують, щоб бібліографічні посилання документували також джерело фактичних та статистичних даних, дат які наводяться в тексті. При посиланні до джерела, опис якого включений в бібліографічний список, в тексті дисертації чи наукової роботи після згадування про нього (після цитати із нього) виставляють в квадратних дужках номер, під яким воно значиться в списку і, в необхідних випадках, доповнюють відомостями про сторінки:
[21]
чи
[14, с. 14 ].
Номер означає вказане джерело, с. 14 – його сторінка. Слід зауважити, що в списку літератури його кількісна характеристика вказується повністю.
Наприклад:
Мельник М. І. Хабарництво: загальна характеристика, проблеми кваліфікації, удосконалення законодавства / Мельник М. І. – К.: Парлам. вид-во, 2000. – 255с.
В посиланні [90, с. 25 ].
В списку 255 с.

В посиланні [90, с. 25 ].
В списку 255 с.
В аналітичному описі:
Альошина О. І. Пропозиції щодо запобігання та протидії злочинності в Україні / О. І. Альошина // Право і суспільство. – 2010. – № 2. – С. 106–111.
В посиланні [7, с. 107 ].
В списку С. 106–111.
3. Правила оформлення посилань на архівні документи у дисертаціях
У списку джерел дисертації наводять відомості про кожний архів, документи з якого досліджено:
- назва архіву (повністю)
-номер і назва фонду (повністю), крайні дати (зі скороченням: фонд – ф.)
- номер опису (зі скороченням: опис – оп.)
номер, назва справи (повністю), крайні дати (зі скороченням: справа – спр.)
- загальна кількість аркушів справи (зі скороченням: аркуш – арк.)
Відомості про справу і загальну кількість аркушів справи розділяють комою.
Наприклад:
У Списку джерел

Центральний державний історичний архів України, м. Київ
ф. 1235 Грушевські – історики та філологи. 1830–1958 рр.
оп. 1.
Спр. 1055. Протоколи засідання комісій по утворенню Української національної бібліотеки. Чернетки, 1918 р., 4 арк.
Державний архів Львівської області
ф. 297 Товариство "Академічне братство" у Львові. 1880–1922 рр.
оп. 1.
Спр. 4. Матеріали (звіти, листування та ін. про діяльність Товариства за 1881–1896 рр., 153 арк.
У тексті дисертації у квадратних дужках зазначають номер джерела за Списком і аркуші справи, на які посилається автор.
Наприклад:
[14, арк.. 7] або [21, арк. 7–10]
При розміщенні тексту архівного документа на зворотному боці аркуша в посиланні зазначають слово "зворот" у скороченій формі "зв."
Наприклад:
[21, арк. 7–10 зв.]
При використанні інформації документів, що знаходиться в архівних установах Національної академії наук України, міністерств і відомств, вищих навчальних закладів, бібліотек, музеїв, громадських організацій, недержавних архівах, в т. ч.

приватних, посилання оформлюються згідно з системою обліку документів даної установи.
У Списку джерел
Наприклад:
Науковий архів Інституту історії України НАН України
Оп. 3. Науково-дослідна кафедра історії України
Спр. 170, № 1, План праці НДКІУ на 1924 р., 5–7 арк.
У прикнижкових, прикінцевих, пристатейних посиланнях на архівні документи при першому посиланні назва архіву подається повністю, в дужках загальноприйнятне скорочення. При повторному згадуванні застосовують скорочену форму назви архіву (див. Додаток). При повторних посиланнях на ті ж архів, фонд, справу зазначають – Там само.
Наприклад:
1. Центральний державний історичний архів України, м. Львів (ЦДІАЛ України), ф. 129, оп. 2, спр. 1144, арк. 3.
2. ЦДІАЛ України, ф. 309, оп. 1, спр. 346, арк. 5–10.
3. Там само, арк. 5.
4. Там само.
1. Архівні документи з паперовими носіями
Посилання на архівні документи у списках джерел прикнижкових, прикінцевих, при статейних ( у монографії, навчальному посібнику, статті тощо) може бути оформлено двома способами:

способами:
1. Перший спосіб. У разі посилання на архівні документи певної справи у Списках джерел робиться посилання на всю справу із зазначенням загальної кількості аркушів справи (все у скороченій формі).
Посилання містить:
- назву архіву (скорочено)
- номер фонду – ф.
- номер опису – оп.
- загальну кількість аркушів – арк.
Усі складові посилання розділяються комами.
У тексті роботи (монографія, навчальний посібник, стаття тощо) у квадратних дужках зазначають порядковий номер джерела у списку та аркуші справи, на яких наявна використана інформація архівного документа.
Наприклад:
У Списку
9. ЦДАВО України, ф. 166, оп. 5, спр. 439, 14 арк.
12. Держархів м. Києва, ф. 16, оп. 465, спр. 434, 35 арк.
У тексті [9, арк. 5–7], або [9, арк. 5–7 зв.]
2. Другий спосіб. Особливість його полягає в тому, що в посиланні на архівне джерело, крім назви архіву, номерів фонду, опису та справи (все у скороченій формі), вказують тільки ті аркуші, на яких використана інформація архівного документа

Наприклад:
У Списку
15. ЦДІАК України, ф. 128, оп. 1, спр. 38, арк.. 9.
У тексті роботи в квадратних дужках зазначають порядковий номер джерела у Списку.
Наприклад:
[14], [21]
2. Найбільш вживані скорочення слів українській мові
При складанні бібліографічного опису можна застосовувати скорочення слів та словосполучень відповідно до Держаного стандарту України «Скорочення слів в українській мові у бібліографічному описі» ДСТУ 3582-97). Упорядники даного методичного посібника наводять приклади найбільш вживаних скорочень слів, які використовуються при складанні бібліографічних списків літератури.
автор-упорядник – авт.-упоряд.
англійський – англ.
головний редактор – голов. ред.
керівник – кер.
колектив авторів – кол. авт.
конгрес – конгр.

конференція – конф.
міжвідомчий – міжвід.
міжнародний – міжнар.
міністерство – м-во
монографія – моногр.
навчальний посібник – навч. посіб.
наукова редколегія – наук. редкол.
науково-дослідний – н.-д.
національний – нац.
німецький – нім.
Офіційне видання – Офіц. вид.
переклад – пер.
перероблений – переробл.
підготовлений – підгот.
підручник – підруч.
правознавство – правознав.
присвячується – присвяч.
проблема – пробл.
програма – прогр.
редакційна колегія – редкол.
республіканська міжвузівська науково-практична конференція – республік. міжвуз. наук.-практ. конф.

словник-довідник – слов.-довід.
тезиси – тез.
теоретичний – теорет.
укладач – уклад.
філософія – філос.
французький – фр.
часопис – часоп.
японський – яп.
місяці року
січень – січ.
лютий – лют.
березень – берез.
квітень – квіт.
травень – трав.
червень – черв.
липень – лип.
серпень – серп.
вересень – верес.
жовтень – жовт.
листопад – лист.
грудень – груд.

географічні скорочення
Волинський – Волин.
Дніпропетровський – Дніпропетр.
Закарпатський – Закарпат.
Запорізський – Запоріз.
Київ – К. :
Кримський – Крим.
Луганський – Луган.
Луцький – Луц.
Львівський – Львів.
Одеський – Одес.
Сімферополь – Сімф.
Тернопіль – Терноп.
Харків – Х.
Харківський – Харк.
Хмельницький – Хмельниц.
Чернівецький – Чернів.
Чернігівський – Черніг.

5. Сокращение слов на русском языке
Скорочення слів на російській мові здійснються згідно Державного стандарту РФ "Библиографическая запись сокращения слов и словосочетаний на русском языке" ГОСТ Р 7.0.12-2011.
высший – высш.
глава – гл.
главный – гл.
государственный – гос.
диссертация – дис.
доктор – д-р
дополнение – доп.
доработка – дораб.
известие – изв.
издание – изд.
издательство – изд-во
институт – ин-т
комментарий – ком мент.
Ленинград – Л.
Москва – М.
научный – науч.
национальный – нац.
ноябрь – нояб.
общий – общ.
октябрь – окт.
ответственный – отв.

ответственный – отв.
перевод – пер.
переиздание – переизд.
перевод – пер.
переработка – перераб.
редакционная коллегия – редкол.
редакция – ред.
республика – респ.
Ростов-на-Дону – Ростов/нД
руководитель – рук.
Санкнт-Петербург – СПб.
сборник – сб.
сентябрь – сент.
серия – сер.
словарь – слов.
соискание – соиск.
составитель – сост.
статья – ст.
степень – степ.
том – т.
труды – тр.
учебник – учеб.

Література:
1. Бібліографічний запис. Бібліографічний опис. Загальні вимоги та правила складання : ДСТУ ГОСТ 7.1 : 2006. – К., 2007. – 47 с. – (Система стандартів з інформації, бібліотечної та видавничої справи).
2. Приклади оформлення бібліографічного опису у списку джерел, який наводять у дисертації, і списку опублікованих робіт, який наводять у авторефераті дисертації // Бюлетень ВАК. – 2008. – № 3. – С. 9–13.
3. Скорочення слів в українській мові у бібліографічному описі. Загальні вимоги та правила : ДСТУ 3582 – 97. − Вид. офіц. – К. : Держстандарт України, 1998. – 25 с.
3. Шейко В. М. Організація та методика науково-дослідницької діяльності : [підруч.] / Н. М. Кушнаренко, В. М. Шейко. – К. : Знання, 2011. – 310 с.

Зміст
Передмова
1. Правила складання бібліографічного опису літературних джерел, що використовуються у написанні дисертацій та наукових робіт…………………………….. 3
2. Приклади оформлення бібліографічного опису у списку джерел, який використовують у дисертаціях, авторефератах дисертацій, наукових роботах…………... 20
3. Правила оформлення посилань на архівні документи у наукових дослідженнях………………………….... 33
4. Найбільш вживані скорочення слів в українській мові ……………………………………………….... 38
5. Скорочення слів у російській мові ……………... 42
6. Зміст……………………………………………….44

Вимоги до складання бібліографічного опису та оформлення списку використаних джерел до дисертацій і наукових робіт : метод. рекомендації / упоряд.: Н.А.Косенкова, Т. О. Сіродан.- К. : Нац. акад. внутр. справ, 2014. – 47 с.
© Національна академія внутрішніх справ
2014

#

#